Být obětí nemusí vždy znamenat být obětí. Hra o moc běží vždy na obou stranách. Role oběti často skrývá manipulaci, vydírání, skrytou agresi, zneužívání, SM tendence… Můj učitel to nazývá velkou připoutaností k dramatu a polaritě. Oběť někdy tuto roli vyhledává a dostává za tuto (někdy teatrální) hru různé výhody – lásku, pozornost, sympatii, čas, soucit. Lidé, kteří nevlastní svoji vlastní sílu, hrají roli oběti, aby tak získávali energii od ostatních. Skvělí kompatibilní spoluhráči jsou martýři a zachránci. Jejich největšími nepřáteli jsou agresoři.
![](http://cervenkova.at/wp_zu/wp-content/uploads/2020/04/kockz-877x1024.jpg)
Oběti si často nejsou vědomy, že zneužívají ostatní lidi „stejně“ jako jsou ony samy zneužívány agresory. Používají všechnu svoji sílu, aby zůstávaly slabé, potřebovaly pomoc, byly v depresi a izolaci („jsem na všechno sama, už nemůžu“).
Uvědomit si tento vzorec stojí mnoho odvahy a čistou sebereflexi. Bolí to, a to hodně. Vynese to na povrch divoké emoce. Vyžaduje to zažít dostatek předchozího utrpení a zoufalství, až do bodu, kdy už prostě nemůžeme, a pak se musíme změnit. Nakumulované emoce tomuto procesu neskutečně pomohou. Emoční tělo vybuchne, zhroutí se, a uvolněná energie pomůže resetovat, léčit a přeprogramovat celý systém. S intenzivní vědomou praxí pak budeme pomalu schopni změnit své chování, své reakce na spouštěče, systémy víry a potom život.
To je ta nejužitečnější věc ve vztazích. Začátek tohoto transformačního procesu je těžký a skřípeme u něj zuby, ale ta expanze, která na cestě následuje, je nepopsatelně uspokojující.